Da, ovo je Sunset bulevar, Los Angeles, California.
Pet sati ujutro.
Ovo je odred za ubojstva, sa svim detektivima i novinarima.
Ubojstvo je prijavljeno u jednoj od kuća u bloku broj 10000.
Čitat ćete o tome u dnevnim izdanjima novina.
Slušat ćete o tome na radiju i na televiziji,
jer je umiješana nekadašnja zvijezda, jedna od najvećih.
Ali, prije nego što sve razvodne i napušu,
prije nego što se svega dokopaju hollywoodski novinari,
možda biste htjeli čuti činjenice, pravu istinu o svemu.
Ako je tako, došli ste na pravo mjesto.
U njenom bazenu je pronađeno tijelo nekog mladića,
sa dva metka u leđima i jednim u trbuhu. Nitko značajan.
Običan pisac koji je potpisao par drugorazrednih filmova.
Jadnik! Oduvijek je htio imati bazen.
Na kraju ga je i dobio, samo je cijena bila malo previsoka.
Vratimo se šest mjeseci unatrag, do dana kada je sve počelo.
Stanovao sam u zgradi iznad "Franklin i Ivara".
Nije mi išlo baš najbolje.
Već dugo nisam radio ni za jedan studio.
Sjedio sam tako, i izbacivao po dvije nove priče tjedno.
Problem je bio u tome što sam, izgleda, zaboravio kako se to radi.
Možda nisu imale dovoljno originalnog, možda su imale previše.
Sve što znam je da ih nitko nije htio otkupiti.
Da?
- Joe Gillis? - Da.
- Došli smo po auto. - Koji auto?
Plymouth kabriolet, 1946. Registracija 40 R 116.
- Gdje su ključevi? - Zašto bih vam ih dao?
Trgovac vas je dugo trpio. Niste platili tri rate.
I imamo sudski nalog. Ključeve.
- Ili želite da ga odvučemo? - Auto nije ovdje.
- Stvarno? - Posudio sam ga prijatelju.
- Otišao je u Palm Springs. - Zdravstveni razlozi?
- Ne vjerujete mi. - Vjerujemo, sada ti vjeruj nama.
Bolje da auto bude ovdje do sutra u podne, inače će biti svašta.
Baš lijepo od vas.
Trebao sam brzo naći 290 dolara, ili zaboraviti na auto.
Nije bio u Palm Springsu, i nije bio u garaži.
Predvidio sam što će sakupljači dugova učiniti.
Znao sam da će se pojaviti, i nisam htio riskirati.
Parkirao sam ga preko puta, iza Rudyjevog dućana za glancanje cipela.
Rudy nikada nije zapitkivao o financijama drugih ljudi,
samo bi pogledao vaše đonove, i znao kako stoje stvari.
Imao sam scenarij koji je sakupljao prašinu u Paramountu.
Moj agent je smatrao da nema šanse, ali znao sam tipa koji me volio.
DošIo je vrijeme da se poslužim time. Zvao se Sheldrake.
Pametan producent, sa kolekcijom čireva kao dokazom.
Imaš pet minuta. O čemu je priča?
O igraču baseballa, novajliji koji podbacuje, sudjelovao u pljački,
i sada pokušava biti pošten, ali neki kockari mu ne daju.
Traže od njega da namjesti finale prvenstva?
Nešto tako, osim kraja. Imam iznenađenje.
- Naslov? - "Pokrivene baze". Imam 40 stranica.
Saznaj što odjel čitača ima o "Pokrivenim bazama".
U "Dvadesetici" im se stvar prilično sviđa, osim Zanucka koji nije siguran.
Možeš li zamisliti Tyja Powera kao igrača?
Imate najboljeg, Alana Lada.
To bi bila promena za Lada. I bilo bi jednostavno da se snimi.
Mnogo eksterijera. Mogao bi to da snimiš za manje od milijuna.
- Pardon. - Postoji i uloga za Bila Demaresta.
Postariji trener koji je video svašta, ponekad izgubi živce.
Gospodine Sheldrake. "Pokrivene baze", dodala sam komentar.
- Hvala. - Ne bih gubila vrijeme.
- Što nije u redu? - Napisano iz očaja.
Ništa za Lada?
Druga verzija nečega što ionako nije bilo dobro.
Upoznajte gospodina Gillisa, on je to napisao. Gospođica Kramer.
Schaefer, Betty Schaefer. Voljela bih da mogu propasti u zemlju.
- Ako mogu tu pomoći... - Žao mi je, ali mislim da nije dobar.
Mislim da je malo dosadan i neujednačen.
Što vi preporučujete, Joycea, Dostojevskog?
Mislim da filmovi trebaju da imati poruku.
Priča nije dovoljna. Vi bi odbili "Prohujalo s vihorom".
Ne, to sam bio ja. Rekao sam: "Koga interesira film o građanskom ratu?"
"Pokrivene baze" mi se nisu svidjele jer sam čula da ste talentirani.
To je bilo prošle godine, sada pokušavam zaraditi za život.
Znači, uzmete zaplet 27 A, malo ga preuredite...?
To nije pristojan rječnik. Zvučite kao njujorški kritičari.
- To je sve, gospođice Kramer... Schaefer. - Doviđenja, gospodine Gillis.
Sljedeći put ću za vas napisati "Goli i mrtvi".
Pa, izgleda da je Zanuck dobio film o baseballu.
Nemojte misliti da sam vjerovao da je ovo film za Oscara.
Tražimo Betty Hutton. Misliš da može biti Betty Hutton?
- Iskreno, ne. - Samo malo.
Ako dodamo ženski odbojkaški tim, ubacimo par pjesama,
može biti mjuzikl: "Dogodilo se u dvorani: Priča o jednoj ženi".
Ako pokušavate biti duhoviti, meni nije smiješno. Treba mi posao.
- Nemam ništa. - Bilo što, dodatni dijalog.
Ništa, zaista.
Gospodine Sheldrake, da li biste mi vi mogli posuditi 300 dolara?
Da li bih mogao? Gillis...
Prošle godine me netko nagovorio da kupim ranč,
pa sam posudio novac.
Ove godine sam uzeo hipoteku na ranč, da pokrijem osiguranje...
Nakon toga, odvezao sam se u centralu.
Mnogi od nas tako vide Schwabov kafić.
Kao kombinaciju kancelarije, kafića i čekaonice.
Čekanje... Čekanje na bolja vremena.
Nabavio sam sitniša, i počeo slati SOS.
Svog agenta, naravno, nisam mogao dobiti.
Nazvao sam prijatelja, Artieja Greena.
Sjajan tip, pomoćnik režisera.
Mogao mi je posuditi dvadeset, ali to nije bilo dovoljno.
Onda sam nazvao par tipova koji uvijek kažu "da". Meni su rekli "ne".
Napokon sam našao svoga agenta. Veliki lažnjak!
Da li traži posao jadnom Joeu Gillisu?
U Bel Eru je radio naporno, rmpačio sa palicom za golf.
Treba ti 300 dolara? Naravno da mogu da ti dam 300, samo neću.
- Ne? - Nisam samo tvoj agent.
- To nije 10%. Ja sam ti prijatelj. - Jesi?
Najbolje stvari su napisane na prazan želudac.
Kad se tvoj talent ubaci u taj Mocambo-Romanoff tok, uspio si.
Zaboravi na to! Radi se o autu. To je kao da gubim noge.
Najbolje što ti se može dogoditi. Morat ćeš sjediti i pisati.
Što misliš da sam radio do sada? Treba mi 300 dolara.
Dušo, možda ti treba drugi agent.
SUNSET BULEVAR
Na povratku u grad, razmišljao sam o svojim šansama.
Trenutno su bile ravne nuli.
Izgleda da mi je za uspjeh nedostajalo nešto važno.
DošIo je vreme da se napusti hollywoodski san, i da se ide kući.
Možda bi od mojih stvari moglo sakupiti za kartu do Ohija,
do posla za 35 dolara tjedno u "Datonskom večernjaku",
ako me još uvijek čeka, natrag u žmirkavu sigurnost kancelarije.
Zašto vi ne napadnete Hollywood?
Možda mislite da biste vi mogli...
O-o!
Našao sam se na prilazu nekoj velikoj vili,
koja je izgledala stara i napuštena.
Na kraju puta je bio melem za oči.
Velika prazna garaža, koja nije služila ničemu.
Ako je ikada postojalo mjesto za auto kome su svi za petama...
U garaži je bio još jedan stanar.
Ogroman automobil strane proizvodnje.
Sigurno je trošio 10 galona na milju.
Registracija je bila iz 1932. Mislio sam da su se vlasnici tada iselili.
Sada, kada su mi bili za petama, nisam se mogao vratiti u stan.
Htio sam ostati kod Artieja, dok ne sakupim za autobus za Ohio.
Kada stignem u Daton, kreditorima ću poslati dopisnicu,
da im kažem gdje mogu pokupiti auto.
Mjesto je bilo kao veliki, bijeli slon.
Takva su luđaci sa filma gradili u ludim dvadesetim.
Kuća o kojoj se ne brinete poprima neki nesretan izgled.
Ova je toga imala u izobilju.
Kao starica u "Velikom iščekivanju",
gospođa Havisham, u truloj vjenčanici i sa poderanim velom,
bijesna na svijet jer je odbačena.
Vi tamo, zašto kasnite?
Zašto ste me pustili da čekam toliko?
Ovuda.
Ostavio sam auto u garaži. Imao sam kvar. Mislio sam...
- Uđite. - Možda bi bilo bolje da uzmem auto...
Obrišite noge.
Naprijed.
Niste dolično obučeni za ovu priliku.
- A što je prilika? - Neka dođe gore, Max.
- Uz stepenice. - Slušajte...
- Madam čeka. - Mene?
U redu.
Ako vam treba pomoć s kovčegom, zovite me.
Ovuda.
Unutra.
Stavila sam ga na stol za masažu, pored kamina.
Uvijek je volio vatru, i potpirivati je štapom.
Pokopat ćemo ga u vrtu. Neki općinski zakon koji to brani?
- Ne bih znao. - Ionako nije važno.
Želim da kovčeg bude bijeli, i obložen bijelim baršunom,
bijelim ili ružičastim.
Možda crvenim, svijetlo, plameno crvenim. Neka izgleda veselo.
Koliko? I nemojte izmišljati, samo zato jer samo bogata.
Slušajte, pomiješali ste me s nekim. Pukla mi je guma.
Parkirao sam da nađem novu. Mislio sam da je kuća prazna.
- Nije. Van. - Žao mi je.
Žao mi je što ste izgubili prijatelja. Mislim da crveno nije prava boja.
- Da li sam vas prije negdje vidio? - Van, ili da zovem slugu?
Vi ste Norma Desmond. Bili ste veliki za vrijeme nijemog filma.
Još uvijek sam velika. Filmovi su postali mali.
Znao sam da nešto nije u redu s njima.
Mrtvi su, gotovi.
Nekada su vladali očima svijeta.
Ali to im nije bilo dovoljno. Htjeli su imati i uši.
Otvorili su gubice, i pokuljao je govor, govor!
Tako je počio posao s kokicama, kupite ih da začepite uši.
Pogledajte ih samo u njihovim kancelarijama, veliki mozgovi!
Uništili su sve legende!
Fairbanksei, Gilberti, Valentini!!
Koga imaju sada? Neke nikogoviće.
Nisam ja kriv. Ja sam samo pisac.
Pisac? Ispisujete riječi, riječi, sve više riječi.
Od riječi ste napravili uže, i zadavili ovaj posao.
Ali i za posljednje krkljanje postoji mikrofon,
i tehnikolor da se uslika natekao jezik.
- Tiho! Probudit ćete majmuna. - Van! Max.
Sljedeći put ću donijeti album za autograme.
Ili cement, da ostavite dojam.
U redu je. Odlazim.
Samo tren. Rekli ste da ste pisac?
- Zašto? - Jeste li ili niste?
- Tako mi piše na radnoj kartici. - Pisali ste filmove?
Svakako. Hoćete li moju biografiju?
Htjela bih vas nešto pitati. Dođite ovamo.
Posljednji koji sam napisao je o marincima u pustinji.
Ne može se prepoznati, jer se na platnu
cijela stvar događa u podmornici.
Intimno, zar ne?
Vjetar se zavlači u te orgulje. Trebao bih ih izbaciti.
Ja bih ih naučio nešto novo.
Recite mi nešto, mladiću.
Koliko su danas scenariji dugi, koliko stranica?
Ovisi da li je riječ o "Pašku Patku" ili "Ivani Orleanskoj".
Ovo će biti vrlo važan film. Osobno sam ga pisala, i to godinama.
Ima dovoljno za šest važnih filmova.
Priča o Salome. Uzet ću DeMillea da režira.
- DeMillea? - Snimili smo puno filmova zajedno.
- A vi ćete biti Salome. - Tko drugi?
Nisam znao da planirate ponovni početak.
Mrzim tu riječ. Ovo je povratak.
Povratak milijunima koji mi nikada nisu oprostili što sam napustila platna.
- Shvaćam. - Salome. Kakva žena.
Kakva uloga. Princeza zaljubljena u sveca.
Izvodi ples sedam velova.
On je odbija, pa ona zahtijeva njegovu glavu na zlatnom pladnju.
Ljubi njegove hladne, mrtve usne.
- U Pomoni će se oduševiti. - Svugdje će se oduševiti.
Pročitajte scenu prije nego što ga ubije.
Drugi pisac bi vam mogao ukrasti materijal.
Ne bojim se. Pročitajte.
Donesi neko piće. Sjednite. Dovoljno vam je svijetlo?
- Imam odličan vid. - Rekla sam, sjednite.
Pa, drugih obaveza nisam imao.
Sem sastanka sa utjerivačima dugova.
A spomenula je i piće. Zašto da ne?
Nekad je zanimljivo uvjeriti se koliko loše ljudi mogu pisati.
Izgledalo je kao da će ovo moju izdržljivost staviti na tešku probu.
Što će stručnjak misliti o njenim črčkarijama?
Max je donio šampanjca i kavijara.
Kasnije sam saznao da je Max jedini drugi stanar tog zdanja.
A doznao sam i par drugih stvari o njemu.
Što se tiče nje, sjedila je zgrčena kao feder u madracu,
sa cigaretom zaglavljenom u neki neobičan držač.
Mogao sam psjetiti njen pogled iza tih tamnih naočala,
kako me izaziva da mi se, ako imam hrabrosti, ono što čitam ne svidi,
ili me možda, na njen ponosan način, moli da mi se svidi.
To joj je značilo tako puno.
Cijela situacija je bila vrlo udobna.
To klupko napetih živaca, Max, i mrtav majmun na katu,
i povremeno zavijanje vjetra u orguljama.
Nešto kasnije, da bi sve ispalo još smiješnije,
pravi tip s kovčegom je stigao.
Sve je obavljeno s velikim dostojanstvom.
Sigurno je bio vrlo važna čimpanza.
Unuka King Konga, možda.
Bilo je 11 sati, a ja sam u trbuhu osjećao određenu mučninu,
nikakvo čudo uz taj slatki šampanjac i koještarije koje sam čitao,
smiješnu salatu melodramatskih zapleta.
Ipak, u to vrijeme sam već i sam došao na ideju za jedan zaplet.
- Pa? - Fascinantno.
Naravno da jeste.
Možda malo dugo, i ima ponavljanja, ali vi niste profesionalni pisac.
- Napisala sam to iz srca. - Svakako.
To je ono što ga čini sjajnim.
- Ali potrebno je još dijaloga. - Zašto?
- Očima mogu izraziti sve. - Dorada bi bila korisna.
- Neću dozvoliti kasapljenje. - Naravno da ne.
Ali treba biti organizirano. Trebate naći nekoga za to.
Koga? Trebala bih naći nekoga kome verujem.
Gdje ste rođeni? Koji ste znak u horoskpu?
- Ne znam. - Koji mjesec?
21. prosinca.
Strijelac. Volim strijelce, može im se vjerovati.
- Hvala vam. - Hoću da vi ovo učinite.
Ja sam zauzet. Upravo sam završio scenarij, i počinjem nešto drugo.
Nije me briga.
Znate, ja nisam jeftin. Naplaćujem 500 dolara tjedno.
Ne brinite za novac. Isplatit će vam se.
- Ostalo ću pročitati kod kuće. - Ne dozvoljavam da izađe odavde.
- Dovršite čitanje ovdje. - Malo je kasno.
- Da li ste oženjeni, gospodine...? - Gillis. Nisam.
- Gdje stanujete? - Hollywood. Naselje Alto Nido.
- Nešto nije u redu s vašim autom? - Tu ste u pravu.
- Zašto ne ostanete ovdje? - Vratit ću se rano ujutro.
Glupost. Imamo sobu iznad garaže.
Max će vam pokazati. Max!
Bio sam zadovoljan s tim kako sam ovladao situacijom.
Zabacio sam udicu, i ona je zagrizla.
Moj auto je bio na sigurnom, dok ja krpam scenarij.
A trebalo bi i biti dosta novca u svemu.
Soba nije korištena već dugo.
Nije baš za "Prelijepi dom", ali u redu je za jednu noć.
- Napravio sam vam krevet danas. - Kako ste znali da ću ostati?
Kupaonica je tamo. Stavio sam ručnike, sapun i četkicu za zube.
Ta Norma Desmond je pravi lik.
Bila je najveća. Vi to ne možete znati, premladi ste.
U jednom tjednu, primala je 17,000 pisama od obožavatelja.
Za kovrču njene kose, ljudi su podmićivali frizere.
Jedan indijski maharadža je došao moliti za jednu njenu podvezicu.
Kasnije je sam sebe zadavio njome.
Pa, očito je da sam skrenuo na zanimljivo imanje.
Jeste, gospodine. Laku noć.
Ocijenio...tko sam da je malo čudan.
Možda je pretrpio udar.
Cijelo mjesto je odisalo nekom jezivom paraliziranošću,
daleko od ostatka svijeta, usporeno se raspadalo.
Tenisko igralište, točnije, njegovi ostaci,
s izblijedjelim linijama i obješenom mrežom.
I, naravno, imala je bazen. Tko nije, u to vrijeme?
Prije 10,000 ponoći, Mabel Normand i John Gilbert su plivali u njemu.
I Vilma Banky i Rod LaRoque..
Sada je bio prazan. Ili nije?
Još nešto se događalo: Posljednji spomen za starog čimpanzu,
obavljen s krajnjom ozbiljnošću,
kao da u grob polažu jedino dijete.
Zar joj je život zaista bio tako prazan?
Sve je bilo vrlo čudno, ali čudnije stvari su tek dolazile.
Te noći sam sanjao čudan san. U njemu je bio orguljaš.
Nisam mu vidio lice, ali orgulje su bile presvučene u crno.
A čimpanza je svirao za sitniš.
Kada sam otvorio oči, muzika je još uvijek bila tu.
Gdje sam bio?
O, da, u toj sobi iznad njene garaže.
Ali više nije bila prazna. Imao sam posjetitelja.
Netko je donio moje stvari, knjige, pisaću mašinu i odjeću.
Što se to događalo?
Hej, ti! Max, kako se već zoveš, što moje stvari rade ovdje?
Tebi govorim. Moji odjeća i stvari su gore u sobi.
Prirodno. Sam sam ih donio.
- Tako znači? - Što je? Nešto nedostaje?
- Tko ti je rekao da to učiniš? - Ja.
Ne znam zašto ste tako uzbuđeni. Prestani svirati, Max.
Nije loša ideja, ako ćemo raditi zajedno.
Trebam popraviti vaš scenarij. Nismo se dogovorili da živim ovdje.
- Svidjet će vam se ovdje. - Imam svoj stan.
Tri mjeseca niste platili stanarinu.
- To je moja briga. - Sve je sređeno, plaćeno.
Odbit ćemo to od moje plaće.
Nemojte da budemo sitničavi oko takvih stvari.
- Raspakiraj stvari gospodina Gillisa. - Već jesam, madam.
- Onda ih spakiraj. Odlazim! - Odlučite se.
Hoćete li posao, ili ne?
Htio sam posao i novac, i da brzo nestanem odatle.
Mislio sam da ću, ako prionem svojski, biti gotov za par tjedana.
Ali nije bilo lako unijeti jasnoću u njene halucinacije.
Bilo je još teže, jer mi je cijelo vrijeme visila nad glavom,
iz straha da ću povrijediti njeno dragocjeno djelo.
Što je ovo?
- Scena koju sam izbacio. - Koja scena?
Na trgu robova. Bolje je odmah prijeći na...
Prijeći s mene?
Ima vas previše. Ne žele vas vidjeti u svakoj sceni.
Zašto mi onda još uvijek pišu i mole za fotografije?
Zato jer me žele vidjeti, mene, Normu Desmond.
Vratite to natrag.
Dobro.
Nisam se prepirao s njom.
Na mjesečara ne smijete vikati. Može pasti i slomiti vrat.
Tako je. Mjesečarila je na opasnim visinama svoje izgubljene karijere.
Sasvim luda, kada je jedna tema bila u pitanju: Njeno celuloidno biće.
Velika Norma Desmond.
Kako je mogla disati u kući natrpanoj s toliko Normi Desmond?
Još Normi Desmond, i još Normi Desmond.
Naravno, nije sve bio samo posao.
Tri puta tjedno, Max bi podizao tu sliku
koju joj je poklonila Trgovinska komora Nevade.
I onda bismo gledali neki film, tu, u dnevnoj sobi.
Puno ljepše nego da se izlazi van, rekla bi.
Bilo je jasno da se bojala vanjskog svijeta,
bojala se da će je podsjetiti na vrijeme koje je prošIo.
Filmovi su bili nijemi, i Max je upravljao projektorom.
Što nije bilo tako loše.
Bar nije svirao pratnju na orguljama.
Sjedila bi mi vrlo blizu, i mirisala na slatke ruže.
Daleko do mog omiljenog parfema, vrlo daleko.
Ponekad bi, dok smo gledali, uhvatila moju mišicu ili ruku,
zaboravljajući da plaća moju plaću,
postavši običan gledatelj, uzbuđena zbog glumice na platnu.
Ne trebam ni reći tko je bio zvijezda na platnu.
Uvijek smo gledali njene filmove. To je bilo sve što je htjela vidjeti.
...OSLOBODI ME UŽASNOG SNA KOJI MI JE OBUZEO SRCE...
I danas izgleda sjajno, zar ne? A nema dijaloga.
Nije nam trebao dijalog. Imali smo lica.
Takvih lica više nema. Možda jedno, Garbo.
Ti idiotski producenti, ti imbecili! Zar nemaju oči?
Zar su zaboravili kako zvijezda izgleda?
Opet ću biti tamo, obećavam!
Ponekad bismo igrali partiju bridža.
Dvadeset centi za bod. Ja bih dobivao pola njenog dobitka.
Jednom je to bilo 70 centi, što je bila jedina gotovina koju sam dobio.
Drugi igrači su bili njeni prijatelji glumci,
sumorni likovi, kojih ste se mogli sjetiti iz dana nijemog filma.
Izgledali su mi kao voštane figure.
- Karo. - Srce.
- Pik. - Dalje.
- Tri, bez ičega. - Bez mene.
- Isprazni pepeljaru, Joe.
- Neki ljudi vas traže. - Nisam ovdje.
- To sam i rekao. - Dobro.
Ali, našli su vaš auto u garaži, pa će ga odvući.
Gdje je pepeljara? Joe, možemo li dobiti pepeljaru?
- Htio bih razgovarati s tobom. - Ne sada, imam dobre karte.
Došli su po moj auto.
Zaboravila sam koliko je pikova izašIo.
- Treba mi novac, odmah. - Ne možeš pričekati?
- Ne. - Molim te.
- Dobro, što je? Gdje gori? - Izgubio sam auto.
Mislila sam da se radi o životu i smrti.
Radi se. Zato sam i došao ovdje, i prihvatio ovaj posao.
Ne razmišljaš. Ne trebaju nam dva auta, imamo jedan.
Ne neka jeftinoća od kroma, prava Isotta-Fraschini.
Da li si čuo za Isotta-Fraschini?
Ručni rad. Koštao je 28,000 dolara.
Tako je Max izvukao taj stari autobus i uglancao ga.
Vozili smo se brdima iznad Sunseta.
Auto je je bio postavljen leopardovom kožom,
i imao telefon, obložen zlatom.
- To je užasna košulja. - Što joj fali?
Ništa, ako radiš na benzinskoj pumpi. Dosadili su mi i taj sako i hlače.
Max, koja je najbolja trgovina muške odjeće u gradu?
Ne treba mi odjeća, i ne želim da mi je ti kupuješ.
Zašto se ne zabaviti malo? Samo hoću da izgledaš lijepo.
I, moraš li baš žvakati žvakaću?
Za muškarca nije ništa kao plavi flanel.
Ovaj, s običnim reverom.
Sada nam treba kaput. Da vidim što imate od devine dlake.
- Večernje odijelo? - Ne treba mi smoking.
Naravno da da. Smoking, gamašne, i, ako ne budeš pažljiv, frak.
- Frak, to je smiješno! - Za zabave i Novu godinu.
- Gdje su večernja odijela? - Ovuda.
Ovo je devina dlaka, ali probajte ovo, vidra.
- Malo je skuplje. - Kamilja dlaka je u redu.
Kad već dama plaća, zašto ne biste uzeli vidru?
Posljednji tjedan prosinca, došle su kiše.
Puno kiše. Previše, kao i svega drugog u Californiji.
Prošla je kroz krov moje sobe iznad garaže.
Naredila je Maxu da me premjesti u glavnu zgradu.
Ideja mi se baš nije svidjela.
Jedino vrijeme za sebe sam imao kada sam bio u svojoj sobi.
Ipak, bilo je bolje nego spavati u kišnoj kabanici i gumenim čizmama.
- Kome je pripadala ova soba? - Suprugu.
Supruzima, točnije. Madam je bila udana tri puta.
To je ta iz koje se može vidjeti Catalina, samo kad je lijepo u pitanju.
Što je s vratima? Nema brave.
Nigdje u kući nema brava na vratima.
Kako to? Sigurno ima neki razlog.
- Doktor je to predložio. - Kakav doktor?
Gospođin doktor. Pati od napada melanholije.
Bilo je i pokušaja samoubojstva.
Moramo biti pažljivi. Nikakvih pilula za spavanje, žileta.
U gospođinoj sobi smo isključili plin.
Zašto? Zbog karijere? Dobila je dovoljno. Nije zaboravljena.
- Još uvijek dobiva pisma obožavatelja. - Ja ne bih provjeravao marke.
Ti ih šalješ. Je li tako, Max?
Trebam vam ispeglati večernje odijelo, gospodine.
Gospodin Gillis, nije zaboravio gospođinu novogodišnju zabavu?
Ne, nisam. Pretpostavljam da dolaze sve voštane figure?
Ne znam, gospodine. Madam je sve organizirala.
To je bilo to.
Ta njena soba. Baršun i nakit.
I taj krevet, kao okićen brod.
Savršeno za kraljicu nijemih filmova. Jadnica.
Još uvijek ponosno odmahuje paradi koja je već odavno prošla.
Na njenoj novogodišnjoj zabavi sam saznao što osjeća za mene.
Možda sam ispao idiot, jer to nisam predvidio.
To tužno, neugodno otkriće.
Joe!
Izgledaš sjajno. Okreni se.
- Molim te! - Hajde.
Savršeno! Divna ramena, i sviđa mi se taj kroj.
- To su umeci, nemoj da te prevare. - Evo.
Za mene je dotjerivanje uvijek bilo samo oblačenje mog plavog odijela.
Ne sviđa mi se igla. Voljela bih da imaš neki izazovan biser.
Sigurno neću nositi naušnice.
- Da popijemo nešto. - Da pričekamo ostale?
Max, šampanjac.
Pažljivo, kliže se. Naručila sam da ga uglancaju.
Za nas! Pod je bio od drveta, ali sam ga promijenila.
Valentino mi je rekao: "Za tango nema ništa bolje od pločica." Hajde.
- Ne na istom podu kao Valentino. - Samo prati mene.
- Ne uvijaj se tako. - Ta stvar škaklja.
Je li?
- 10 i 15. Kada dolaze? - Tko?
- Drugi gosti. - Nema drugih gostiju.
Ovu noć ne želimo da dijelimo sa drugima. Ovo je za tebe i mene.
- O? - Drži me čvršće.
Dobro.
Da u ponoć orkestru vežemo oči, i Maxu razbijamo čaše o glavu?
- Tebi je ovo smiješno. - Pomalo.
Sat je vukao sporo.
Osjećao sam se zarobljen kao cigareta u njenoj kutiji.
Sljedeća godina će biti predivna. Kako ćemo da se zabavljamo.
Napunit ću bazen, ili ću otvoriti kuću u Malibuu, da uživaš u oceanu.
Kada naš film bude gotov, kupit ću ti brod, i otplovit ćemo na Havaje...
Nećeš mi više ništa kupiti.
Ne budi blesav. Evo. Htjela sam ti to dati u ponoć.
Norma, ne mogu ovo primiti! Već si mi dosta toga kupila.
Začepi! Bogata sam, bogatija od svog tog novog hollywoodskog smeća.
Imam milijun dolara.
Imam tri zgrade u gradu, naftu u Bakersfieldu koja teče, teče.
To je zato da možemo kupiti što hoćemo.
- Prekini s tim "mi". - Što ti je?
Odakle ti pravo da me uzimaš zdravo za gotovo?
Odakle mi pravo? Hoćeš da ti kažem?
Da li si ikada pomislila da imam svoj život, djevojku u koju sam zaljubljen?
Koga? Neku šminkericu ili statisticu?
Hoću reći da ja nisam za tebe.
Ti želiš Valentina, nekoga tko ima ponija za polo, veliku zvijerku.
Hoćeš reći da nećeš da te volim. Reci.
Nisam znao kuda da idem. Morao sam otići odatle.
Morao sam biti s nekim svojih godina, čuti smijeh.
Pomislio sam na Artieja Greena.
U njegovom stanu je sigurno bila nekakva zabava za Novu godinu.
Pisci bez posla, kompozitori bez izdavača,
glumice toliko mlade da još uvijek vjeruju onima koji dijele uloge.
Dječurlija koju baš briga, sve dok imaju nešto za podijeliti.
Nama Hollywood nije bio tako dobar. Nemamo bazen.
I puno odjeće. Zaradimo samo za gumbe i pojas.
- Bok, Joe. - Tom.
- Kako si? - Bok, Joe.
- Vidi ti to, Joe Gillis! - Bok, Artie.
Gdje kriješ tu zgodnu facu? Skoro sam prijavio da si nestao.
Svi znate Joea Gillisa, poznatog scenarista, krijumčara urana,
i osumnjičenog za Crnu Daliju.
- Da ti uzmem kaput. - Pusti.
- Ostaješ? - Da.
Daj, onda. Što je ovo, kuna?
Sveti Judo, od koga si ovo posudio? Od Adolphe Menjoua?
- Blizu si, ali nije. - Nisi zaista postao krijumčar?
- Gdje je bar? - Dođi.
- Dobra zabava. - Najbolja.
Zovu me Elsa Maxwell, pomoćnika režisera.
Polako s tim punčom. Platili ste samo za tri dodatna pića.
- Ostalo lažirajte. - Mogu li ostati malo?
- Svakako, ovo traje cijelu noć. - Mislim, par tjedana?
- Imamo slobodan kauč. - Uzimam.
Nazvat ću nosača da ti donese prtljagu.
- Bok, gospodine Gillis. - Bok.
- Znate se? - Betty Schaefer, Sheldrakeova kancelarija.
- Naravno, "Pokrivene baze". - Samo malo.
Zaljubljen sam u ovu ženu. Što se događa, tko je bio pokriven?
Ne brini, ona je ljubiteljica mog stvaralaštva.
- Odjel povređenih osećanja. - Gdje je telefon?
U "sobi s dugom".
Kada završite s tim, mogu li ga ja dobiti?
- Hej, zaboravili ste ovo. - Hvala.
- Nadala sam se da ću vas sresti. - Uzeti svoj nož iz mojih leđa?
Osjećala sam se krivom, pa sam našla neke od vaših starih scenarija.
- Baš ste fini. - Jedan se zove, nešto sa "prozor".
- "Tamni prozori". Svidjela vam se? - Nije, osim nekih 6 stranica.
Tu imate scenu prisjećanja...
Možemo li negdje razgovarati?
U "sobi s dugom"?
Joe, dao sam ti svoj kauč, ne svoju djevojku.
Ovo je razgovor u poslu.
Ako sam dobro shvatio, postoji kratak dio moje proze koji vam se svidio?
Scena prisjećanja u kojoj lik govori o tome kako je bio učitelj.
- Moj učitelj je bio takav. - Možda je zato dobra.
- Istinita i dirljiva. Zašto ne...? - Tko želi istinito i dirljivo?
Prestanite s tim. Imate nešto vrijedno.
- Da počnem odmah? - Ozbiljno. Imam neke ideje.
I ja. Nova je godina, da se malo zabavimo.
Na primjer? Da napravimo brodove od papira, i organiziramo regatu?
- Ili da otvorimo tuš do kraja. - Ili da se zatvorimo u kuhinju.
- Gladni ste? - Gladan?
Nakon 12 godina u džunglama Burme, gladujem, Agatha...
...za bijelim ramenom. - Phillip - poludio.
Žedan sam hladnoće vaših usta.
Sada možete uzeti telefon.
Ne, Phillip, moramo biti jaki.
Još uvijek nosite uniformu kraljičinih grenadira,
a i, sada se možete poslužiti telefonom.
Dobro.
Iznenada se tako bojim da ću vas izgubiti.
Nećete. Dolit ću nam još ove užasne tekućine.
- Čekat ćete me? - Uzbuđenog srca.
Život može biti divan.
Halo, Max. Treba mi usluga.
Žao mi je, ne mogu sada razgovarati.
Možeš. Stavi moju staru odjeću u moju pisaću mašinu, u moj kofer.
- Netko će doći po to. - Nemam vremena. Doktor je ovdje.
Kakav doktor? Što se događa?
Madam je uzela vašu britvu i prerezala vene.
Što? Max! Max!
Uzela sam recept.
Dva pakiranja kapi za kašalj rastopljenih u soku od grožđa...
Hej, Joe!
Sretna Nova godina!
- Kako je? - U njenoj je sobi.
Pažljivo, nemojte žuriti. Muzičari ne smiju znati što se dogodilo.
Odlazi.
Zar to nije bila glupost?
Zaljubiti se u tebe je bila glupost.
Naslovi u novinama bi sigurno bili dobri.
"Velika zvijezda izvršila samoubojstvo zbog nepoznatog pisca."
Velike zvijezde imaju veliki ponos.
Odlazi. Idi k toj svojoj djevojci.
Slušaj, to sam izmislio,
jer sam mislio da je cijela stvar greška.
Nisam te htio povrijediti. Bila si dobra prema meni.
Jedina osoba u ovom smrdljivom gradu koja je.
Zašto jednostavno ne kažeš hvala, i odeš. Idi, idi!
Ne, dok ne obećaš da ćeš se ponašati kao razumno biće.
Opet ću to učiniti. Opet!
Opet ću to učiniti.
Sretna Nova godina, Norma.
Sretna Nova godina, dragi.
- Halo. - Da li je to Crestview 5-1 733?
Žao mi je što smetam, ali moram razgovarari s gospodinom Gillisom.
- Nije ovdje. - Gdje ga mogu naći?
- Možda netko drugi zna. - Nitko vam ovdje to ne može reći.
I, molim vas, nemojte zvati opet.
Max!
Tko je to bio, Max?
Niko, madam. Netko se raspituje o odbjeglom psu.
Mora da je naš broj sličan broju štenare.
Čekaj. Uzmi auto, i odnesi scenarij u Paramount.
- Predaj ga osobno gospodinu DeMilleu. - Vrlo dobro.
- Šalješ ga DeMilleu? - Da. Došao je taj dan.
Moj astrolog je proučio moj, i DeMilleov horoskop.
- Da li je proučila scenarij? - DeMille je lav, ja škorpion.
Mars već tjedana kruži oko Jupitera.
Danas je dan velikog susreta.
Okreni se, dragi. Da ti posušim leđa.
Shvaćaš li da se scenariji ne prodaju prema astrološkim uputama?
Ne radi se o scenariju, prodajem sebe.
DeMille je uvijek govorio da sam ja njegova najveća zvijezda.
Kada je to rekao, Norma?
Dobro, prije poprilično godina. Ali u životu nisam izgledala bolje.
A zašto? Jer nisam bila sretnija u životu.
Par večeri kasnije, išli smo u posjet jednoj od voštanih figura, na bridž.
Do tada me već naučila bridž, kao i komplicirane figure tanga,
i koje vino ide s kojom ribom.
Taj idiot! Zaboravio mi je napuniti tabakeru cigaretama.
- Uzmi jednu moju. - Užasne su, i kašljem od njih.
Zaustavi pred dućanom. Kupit ću ti cigarete.
Baš si srce.
SCHWABOV KAFIĆ
Paket onih turskih cigareta... Abdulah.
Ruke u vis, Gillis, ili pucam.
Bok, Artie. Večer, gospođice Schaefer.
- Tako mi je drago da vas vidim. - Bježiš od mafije?
Oprostite za Novu godinu. Da li bi vjerovali da sam bio uz bolesnika?
Netko iz visokog društva, sa deset- karatnim kamenom u bubregu?
Prestani. Kako izdržavate ostajati po strani?
- Imam sjajne vijesti za vas. - Ne izdržavam.
Zvala sam vašeg agenta, Udruženje scenarista.
U vašem stanu su mi dali neki broj u Crestview.
Netko sa stranim naglaskom: Niste tamo,
nikada nisu čuli za vas.
Tako znači? Kakve su to sjajne vijesti?
- Sheldrakeu se sviđa priča o učitelju. - Kakvom učitelju?
"Tamni prozori". Misli da se nešto može napraviti od toga.
- Dobro, gdje je novac? - Gdje je priča?
Blefirala sam sa par svojih ideja.
- Treba se raditi na tome. - Toga sam se i bojao.
Imam 20 strana, i dobar muški lik.
Dopišite puno propratne radnje, da uzmu pomoćnog režisera.
Prestani. Ako uspijemo s pričom za dva tjedna...
Prestao sam s pisanjem bez honorara.
- Ali, ovo je napola prodano! - U stvari, prestao sam s pisanjem.
- Gospodine Gillis, spremni ste? - Dolazim.
Taj naglasak! Ovoga tipa plaća neka strana vlada.
- Vidi te revere i gumbe. - Moram ići.
- Hvala na interesu za moju karijeru. - Ne samo vašu, i moju.
Nadala sam se da ću i ja biti dio toga.
Ne želim čitav život čitati scenarije. Hoću pisati.
- Žao mi je ako sam vas iznevjerio. - Jeste.
Vidimo se.
- Trebalo ti je dugo vremena. - Sreo sam nekoga koga znam.
- Gdje su moje cigarete? - Tvoje...?
Norma, previše pušiš.
Kad god bi pomislila da mi je dosadno,
priredila bi predstavu za mene.
Ludorije Norme Desmond.
Prva točka bi uvijek bila Lijepa kupačica Macka Sennetta.
Još uvijek se vidim s drugima: Marie Prevost, Mabel Normand.
Mabel mi je uvijek gazila po nogama.
Što ti je? Zašto si tako smrknut?
Nije mi ništa. Dobro se zabavljam. Da vidim još.
Dobro. Daj mi ovo. Treba mi za brkove. Zatvori oči.
Nešto nije bilo u redu, cijele večeri.
Mislio sam na onu Artiejevu djevojku, onu gospođicu Schaefer.
Bila je kao svi pisci kada prvi put dođemo u Hollywood,
puna ambicije, planova da vidi svoje ime na ekranu:
"Scenarij napisao:", "Originalna priča:"...
Publika ne zna da netko sjedne i napiše film.
Misli da glumci izmišljaju za vrijeme snimanja.
Otvori oči.
- Netko madam traži na telefon. - Ne prekidaj me.
- Paramount zove. - Tko?
Studio Paramount.
Vjeruješ li mi sada? Rekla sam ti da će DeMille ugrabiti scenarij.
Nije gospodin DeMille osobno, netko po imenu Gordon Koul.
- Kaže da je vrlo važno. - Naravno da je.
Toliko važno da gospodin DeMille može osobno nazvati.
I sama pomisao da me zove neki asistent! Reci da sam zauzeta.
Vrlo dobro, madam.
Što misliš o tome? Zajedno smo snimili 12 filmova.
Njegove najveće uspjehe!
- Možda je na snimanju. - Znam ja taj trik!
Pokušava me umanjiti, spustiti mi cijenu.
20 godina sam čekala na ovo. DeMille može čekati na mene.
Tri dana poslije toga, bila je spremna.
Teško za povjerovati, ali uslijedilo je još nekoliko
hitnih poziva iz Paramounta.
Stavila je na sebe kilogram šminke, omotala sve velom,
i krenula DeMillea vidjeti osobno.
Madam će da mi oprosti, sjena iznad lijevog oka nije sasvim ravna.
Hvala, Max.
Prestani s bukom!
- Hej! - Sastanak sa gospodinom DeMilleom!
Na snimanju je. Imate li zakazano?
Nije potrebno.
- Vozim Normu Desmond. - Koga?
- Normu Desmond. - Jonesy, hej, Jonesy.
Da? Hej, to je gospođa Desmond!
- Kako ste, gospođo Desmond? - Otvorite.
- Svakako, gospođo Desmond. - Ne mogu unutra bez dozvole.
Gospođa Desmond može. Hajde.
- Gdje snima gospodin DeMille? - Studio 18.
Hvala, Jonesy. I nauči prijatelja da se ponaša.
Bez mene ne bi imao posla, jer ne bi bilo Paramounta.
- U pravu ste, gospođo Desmond. - Idemo, Max.
Studio 18.
Dobro, obavijestite Henryja Wilcoxona. Raširite to, da mogu vidjeti.
Tišina, tamo!
Norma Desmond, za gospodina DeMillea.
Osvijetlite to, da vidim kako izgleda.
Malo unatrag. Maknite se! Ti tamo, odozada!
Norma Dezmond dolazi da vidi gospodina DeMillea.
Norma Desmond?
- Čekaj malo. - Henry Wilcoxon?
Isuči sablju i zakačit tu zavjesu. Samson leži tamo.
Norma Desmond dolazi da vas vidi, gospodine DeMille.
- Norma Desmond? - Sigurno joj je milijun godina.
Koliko je onda meni? Mogao bih joj biti otac.
- Oprostite, gospodine DeMille. - Sigurno radi tog užasnog scenarija.
Što da joj kažem?
Mogu joj reći da ste u sali za projekcije, da joj uvalim korpu.
30 milijuna gledatelja joj je uvalilo košaru. Zar to nije dovoljno?
- Nisam mislio... - Naravno da ne.
Ti nisi znao Normu Desmond kao slatku sedamnaestogodišnjakinju,
s više hrabrosti, šarma i srca nego kod bilo koga drugog u tim godinama.
- Kažu da nije bilo lako raditi s njom. - Samo pri kraju.
Tuce agenata koji rade prekovremeno
ljudskom duhu mogu nanijeti veliku štetu.
Pauza.
- Zar nećeš sa mnom? - Tvoj scenarij, tvoja predstava.
- Sretno. - Hvala, najdraži.
Bok, mladiću.
- Bok, gospodine DeMille. - Drago mi je što te vidim.
Posljednji put smo se vidjeli na nekom veselom mjestu.
Sjećam se da sam plesala na stolu.
Mnogi su. Lindberg je upravo bio sletio u Pariz. Uđi.
Norma, moram da ti se ispričavam što te nisam zvao.
I bolje, ljuta sam.
- Vidiš i sama da sam jako zauzet. - To ne smije biti razlog.
- Naravno, pročitao si scenarij? - Da.
Mogao si me i sam nazvati, umjesto da to ostavljaš asistentu.
- Kakvom asistentu? - Ne pravi se. Gordonu Coleu.
Gordonu Coleu?
Da nisi zainteresiran,
ne bi me probao dobiti ni na telefon 10 puta.
Usred sam probe.
Zašto ne sjedneš u moju stolicu, i ne raskomotiš se?
- Hvala. - Tako. Neću dugo.
Pozovite mi Gordona Coulea na telefon.
Hej, gospođo Desmond.
- To sam ja, prasje oko. - Bok.
Da vas dobro pogledam.
Gledaj, Norma Desmond.
Norma Desmond!
- Norma Desmond! - Mislio sam da je umrla.
- Drago mi je što vas vidim! - Dobrodošli. Sjećate se mene?
Svakako. Bok, Bessy.
- Da li znate gospođu Desmond? - Zadovoljstvo mi je.
Gordone, C. B. DeMille ovdje. Da li si ti zvao Normu Desmond?
Da, gospodine DeMille. Radi onog starog auta, Isotta-Fraschini.
Njen vozač je bio ovdje neki dan. Auto je kao stvoren za Crosbyjev film.
- Nagovaralna starce da mi kupe. - O, razumijem.
Pa, hvala mnogo.
Prasje oko, usmjeri to svjetlo gdje treba.
Razgovarao sam sa Gordonom Koulom.
Da li si vidio kako su mi prišli?
Znaš, lude stvari se događaju u ovom poslu.
Nadam se da nisi izgubila smisao za humor.
- Što ti je? - Ništa.
Nisam znala kako će da bude kada se vratim u studio.
- Nisam znala da mi toliko nedostaje. - I ti si nama nedostajala.
Opet ćemo raditi. Snimit ćemo naš najveći film.
- O tome bih htio razgovarati. - Zar scenarij nije sjajan?
Ima dobrih dijelova, ali bio bi vrlo skup film.
Nije me briga.
Hoću opet raditi. Nemaš pojma koliko mi znači što znam da me želiš.
Ništa me ne bi učinilo sretnijim, kada bi bilo moguće.
Sjećaš se, ne radim prije 10 ujutro i poslije 4.30 popodne.
- Spremni smo, gospodine DeMille. - Dobro.
Zašto ne sjedneš, otpuhned i pogledaš malo...? Filmovi su se jako promijenili.
Dobro, idemo.
Pali sve.
Kamera. Idemo.
Vidite one kancelarije, gospodine Gillis?
To je nekada bila prikolica. Čitav red.
Nisu ostavili puno za Volisa Rida.
Imao je sjajnu, veliku kamp prikolicu.
Ja sam bio gore. Vidite gdje piše "Odjel za čitače"?
Sjećam se da su zidovi bili pokriveni crnom kožom.
Dolazim za minutu.
Evo čudnog auta o kome je govorio Cole. Možemo li ga pogledati?
Što je tako čudno?
Ako u "Tamnim prozorima" ima nešto što možete upotrijebiti, bolje šutite.
Za ime Božje! Uđite, sjednite.
- Ozbiljan sam. Poslužite se. - Zašto biste to učinili?
Ako dobijete 100,000, dajte mi čokoladu, a od Oscara, levu nogu.
Rado, ali ja to ne mogu sama.
- Što je s idejama koje ste imali? - Pogledajte ima li vam to smisla.
Prvo, izbacite svu tu psihologiju, ispitivanje ubojičinog bolesnog uma.
Psihopatu se dobro prodaju.
Ovo je priča o učiteljima, njihovim jednostavnim životima.
Ona predaje po danu, a on uči u večernjoj školi.
Prvi put kada se sretnu...
- Nemam vremena da slušam. - Skratit ću.
- To je vaše dijete sada. - Zar ne bismo mogli raditi navečer?
Šest ujutro? Ovaj mjesec sam vam potpuno na raspolaganju.
- Artie nije u gradu. - Kakve veze s tim ima Artie?
- Zaručeni smo. - Dobro za vas.
- Nema nikoga boljeg od njega. - Slažem se.
U Arizoni snimaju western.
Slobodna sam navečer i vikendom. Možemo raditi kod vas.
Nemoguće. Prestanite biti kukavica, i napišite to.
- Mrzim vas. - Nemojte dramatizirati previše.
A ovo? Ona predaje po danu, on po noći.
Ne poznaju se, ali dijele sobu. Jeftinije je.
Spavaju u istom krevetu. U smjenama, naravno.
Šalite se? Mislim da to nije loše.
- I ja. - Da vam pokažem gdje to ide.
- Doviđenja. - O, ti...
Što je, Max?
Otkrio sam zašto su zvali iz Paramounta.
Ne žele madam, nego unajmiti njen auto.
Što?
Doviđenja, Norma. Vidjet ćemo što možemo učiniti.
Ne brinem se. Stara ekipa na okupu. Ništa nas ne može zaustaviti.
Stara ekipa? Da.
- Doviđenja, draga. - Doviđenja, gospodine DeMille.
- Kako je prošIo? - Nije moglo bolje.
Mora prvo završiti ovaj film. Moj je sljedeći.
Nazovi Gordona Coulea. Reci mu da zaboravi na njen auto.
Reci mu neka negdje nađe nešto drugo.
Kupit ću mu pet starih auta ako treba.
Nakon toga, cijela vojska stručnjaka za uljepšavanje
je okupirala njenu kuću na Sunset bulevaru.
Prošla je kroz nemilosrdnu seriju tretmana.
Kao športaš pred Olimpijadu, brojala je svaku kaloriju,
svake večeri u krevet išla u devet.
Dok bi se probudila, bila bi sasvim sigurna, kao, da je spremna
za kamere koje se nikada neće pokrenuti.
- Dragi, tu si? - Da.
Ne okreći se. Gledaj u knjigu.
Došla sam ti poželjeti laku noć. Ne smiješ me vidjeti.
- Ne izgledam lijepo. - Laku noć.
- Izgubila sam pola kile. - Lijepo.
Bila sam zabrinuta za vrat. Ta žena je čudotvorac.
- Odlično. - Bolje da i sam ideš u krevet.
- Još malo ću čitati. - Sinoć si van, zar ne?
- Zašto to kažeš? - Jer znam.
Imala sam noćnu moru, i zvala te. Gdje si bio?
- Izašao sam prošetati. - Nisi. Uzeo si auto.
Odvezao sam se na plažu. Nećeš valjda da se osjećam zatvorenim?
Naravno da ne. Samo ne želim da budem sama.
Ne, dok sam pod ovim pritiskom. Živci su mi tanki kao strune.
Sve što tražim je da budeš strpljiv i ljubazan.
- Nisam ništa učinio. - Naravno da nisi.
Ne bih ti dozvolila. Laku noć, dragi.
Da, svaku noć sam izvlačio lažnjaka.
Kao klinac, kada sam se iskradao da gledam gansterske filmove.
Ovaj put, nisam išao gledati film, nego da ga napišem.
Priča koju je iskopala Betty Schaefer
mi je tutnjala kroz glavu poput lokomotive.
Počeli smo raditi, u noćima kada je studio bio napušten,
u njenoj maloj kancelariji.
Dobila, sam smješno pismo od Artieja.
Otkako su stigli, svaki dan pada kiša.
Celi scenarij su prilagodili kiši, i snimili pola.
Sada je izašIo sunce, nitko ne zna kada će nastaviti.
- Dobro. - Zašto? Jako mi nedostaje.
- Mislim, dijalog biti bude dobar. - Hoće?
Da, naročito s dosta muzike, da ga priguši.
- Zar ne mrzite sebe ponekad? - Stalno.
Ozbiljno, ovo je zaista dobro.
- Zabavno je raditi s vama. - O, hvala.
LUDA ZA MLADlĆEM, NORMA
- Tko je Norma? - Tko je tko?
Žao mi je, obično ne čitam tuđe tabakere.
O, to. Od prijateljice.
Srednjevečna dama, luckasta i darežljiva.
Ovo je pravo zlato.
Pomogao sam joj s njenim idiotskim scenarijom.
Stara priča. Pomognete nekome da prijeđe ulicu.
Ispadne da je to neka multimilijunerka, koja vam ostavi sav njen novac.
To je problem s čitateljima. Sve su vam priče već poznate.
Da pregledate stranicu 10 dok voda ne provre, u redu?
U redu.
Ponekad, kada nam ne bi išIo,
malo bismo prošetali između kulisa.
Bez puno riječi, lutali bismo prolazima između studija,
kroz kulise spremne za snimanje sljedećeg dana.
Za vrijeme jedne takve šetnje, ispričala mi je o njenom nosu.
Pogledajte ovu ulicu.
Od kartona, prazna, lažna, sve učinjeno uz pomoć ogledala.
Sviđa mi se više od bilo koje druge ulice.
Možda jer sam se tu igrala kao dijete.
Glumili ste kao dijete?
Ne, rodila sam se dva bloka odavde, u Lemon Grove aveniji.
Otac mi je bio glavni električar ovdje. Majka još uvijek radi u kostimografiji.
- Druga generacija, ha? - Treća.
Baka je bila kaskaderka za Pearl White. Filmska obitelj.
Očekivali su da postanem zvijezda.
Provela sam 10 godina učeći glumu, dikciju, ples.
Onda me studio testirao. Nije im se svidio moj nos.
Nakrivljen malo na ovu stranu. Popravila sam ga.
Onda im se nos svidio, ali ne i moja gluma.
- Dobar posao. - I treba biti, za 300 dolara.
- To je tužno. - Nije.
Urazumilo me. Napredovala sam od poštanskog odjela do čitača.
Budite iskreni. Po noći plačete za izgubljenim kadrovima, premijerama.
Ne. Zašto ne bi bilo u redu biti s druge strane kamere.
- Zabavnije je. - Triput hura za Betty Schaefer.
- Sada ću vam poljubiti nos. - Ako želite.
Mogu li reći da lijepo mirišete?
- Sigurno je to novi šampon. - To nije šampon.
Više kao sveže oprane maramice,
kao novi automobil.
- Koliko vam je godina? - 22.
Pametna djevojka. Ništa bolje od 22 godine.
Predlažem da, ako završimo priču, uvijek budete udaljeni jedan metar.
Kada vidite da se približavam,
opalite me po glavi cipelom.
A sada, natrag do pisaće mašine, preko Washingtonovog trga.
Što je, Max? Hoćeš li oprati auto?
Ili malo špijuniraš u slobodno vrijeme?
Budite pažljivi kada prelazite dvorište. Možda gospođa gleda.
A da se provučem kroz kuhinju, i presvučem u mraku?
Ja se ne raspitujem gdje gospodin Gillis ide svake noći.
Zašto ne? Pišem scenarij, i namjeravam ga završiti!
Samo sam zabrinut za gospođu.
Naravno da jesi. Nikako joj ne pomažemo.
Tovimo je lažima, a ona se sprema za snimanje.
- Što će biti kada sazna? - Neće saznati.
To je moj posao već dugo vremena.
Shvatite, otkrio sam je kada joj je bilo 16. Napravio sam zvijezdu od nje.
Ne mogu dozvoliti da propadne.
- Ti si od nje napravio zvijezdu? - Režirao sam sve njene rane filmove.
U ono vrijeme su bila samo tri mlada režisera koja su obećavala.
D.W. Griffith, Cecil B. DeMillele i Max von Mayerling.
I pretvorila te u slugu.
Ja sam tražio da se vratim, ma kako ponižavajuće to izgledalo.
Mogao sam nastaviti karijeru,
ali kada me ona ostavila, sve je bilo nepodnošljivo.
Vidite, ja sam bio njen prvi muž.
Tu si, Joe.
Kada si se vratio?
O, Joe, gdje si bio? Druga žena?
Znam da je žena. Tko je ona? Zašto te ne mogu pitati?
Moram znati.
LJUBAVNA PRlČA BEZ NASLOVA
NAPISALl: JOE C. GILLIS I BETTY SCHAEFER
Što je?
Betty, probudi se. Zašto buljiš u mene?
O, zar jesam? Oprosti.
Što ti je večeras?
- Što je? - Ništa naročito.
- Ne bih o tome. - Zašto ne?
Jednostavno ne bih.
Što si čula? Hajde, da čujem.
Nešto o meni?
Betty, nema smisla kriti stvari. Reci, što god bilo.
- Dobila sam telegram od Artieja. - Od Artieja? Nešto nije u redu?
Želi da dođem u Arizonu.
Kaže da će nas tamo koštati samo dva dolara da se vjenčamo.
Bilo bi umjesto medenog mjeseca.
Zašto ne odeš? Scenarij možemo završiti do četvrtka.
Prestani plakati. Udaješ se. To si htjela.
Sada to ne želim.
- Zašto, zar ne voliš Artieja? - Naravno da ga volim, uvijek ću.
Nisam više zaljubljena u njega, to je sve.
Što se dogodilo?
Ti.
Dok se nisam vratio u moj neobični zatvor,
nisam postao svjestan činjenica.
To je bilo to. Budućnost Betty Schaefer na mom dlanu.
Betty Schaefer, zaručena za Artieja Greena, najbolju dušu koja postoji,
a sada se zaljubila u mene.
Bila je naivna kada nije vidjela da kod mene ima nešto lažno.
Nije bilo lijepo što joj nisam rekao.
Ali, to ne možete priznati nekome za kim ste poludjeli.
Možda mi i uspije, možda umaknem Normi.
Možda uspijem maknuti svu zbrku iz svog života.
Halo, da li je to Gladestone 9281?
Mogu li govoriti s Betty Schaefer? Sigurno je sada kod kuće.
Hej, Betty, opet ona čudna žena.
Pa, što je ovo? Betty Schaefer ovdje.
Oprostite što zovem kasno, ali osjećam da mi je to dužnost.
Riječ je o gospodinu Gillisu. Poznajete ga?
Koliko točno znate o njemu?
Da li znate gdje živi, kako živi, od čega živi?
Tko ste vi? Što želite? Što vas se to tiče?
Gospođice Schaefer, pokušavam vam učiniti uslugu,
i poštedjeti vas velike nesreće.
Možda ste premladi da bi i posumnjali da takvi muškarci postoje.
Ne znam što vam je rekao, ali ne živi s rođacima,
ni s prijateljima, u uobičajenom smislu riječi.
Pitajte ga. Pitajte ga opet.
Tako je, Betty, pitaj me opet. Joe ovdje.
Joe, gdje si? Što je sve ovo?
Ili još bolje, dođi vidjeti sama.
Adresa je Sunset bulevar 10086.
Nemoj me mrziti, Joe. Učinila sam to jer si mi potreban.
Potreban si mi kao nikada prije. Pogledaj me.
Pogledaj moje ruke, moje lice, ispod mojih očiju.
Kako da radim, ako se trošim ovako?
Ne znaš kroz što sam prošla u posljednjih par tjedana.
Kupila sam revolver. Stajala sam pred ogledalom, ali nisam mogla.
Nemoj samo stajati tako i mrziti me.
Viči na mene, udari me, ali nemoj me mrziti.
Reci da me ne mrziš, Joe.
10079 je ovdje, Connie. Sigurno je tamo.
- Bet, idem s tobom. - Ne, bit ću u redu.
Volim te, Joe.
Volim te.
Što ćeš učiniti, Joe? Što ćeš učiniti?
U redu je, Max. Ja ću. Bok, Betty.
Tako se bojim. Je li nešto užasno?
Uđi.
Bila si nekada u jednoj od ovih palača starog Hollywooda?
U to vreme su zarađivali 18,000 tjedno, bez poreza.
Pazi na pločice, skliske su. Valentino je nekada plesao ovdje.
- Ovdje živiš? - Tako je.
- Čija je ovo kuća? - Njena.
- Čija? - Pogledaj okolo, ima je posvuda.
Ako se ne sjećaš lica, čula si ime. Norma Desmond?
- To je bila ona na telefonu? - Piće?
Uvijek ima šampanjca, i puno kavijara.
- Zašto me zvala? - Ljubomorna.
Da li si ikada vidjela toliko smeća? Plafon je donijela iz Portugala.
Pogledaj ovo.
Njeno vlastito kino.
Nisam došla gledati kuću. Što je s Normom Desmond?
To ti pokušavam reći. Ovo je ogromno mjesto.
Osam spavaćih soba. Kada u svakoj kupaonici.
Dvorana za kuglanje u podrumu.
Bila je usamljena, pa je našla nekoga da joj pravi društvo.
Jednostavno.
Starija žena koja ima novca.
Mlađi čovjek kome ne ide baš najbolje.
- Shvaćaš li? - Ne.
- Pomoći ću ti još malo. - Ne, nisam ništa čula.
Nitko me nije zvao telefonom, i nikada nisam bila u ovoj kući.
Uzmi svoje stvari, i idemo.
Sve moje stvari?
18 odijela, cipele napravljene za mene, 6 tuceta košulja,
manžetne, privijeske od platine, i tabakere?
- Hajde, Joe. - Hajde gdje?
U jednosobni stan koji ne mogu platiti,
priči koja će možda da se proda, a vjerojatno ne.
- Ako me voliš, Joe. - Dušo, budi praktična.
Ovdje imam povoljnu situaciju. Dugotrajan ugovor bez obaveza.
Sviđa mi se tako. Možda nije baš vrijedno poštovanja.
Pa, ti i Artie možete biti vrijedni poštovanja.
Ne mogu te više gledati, Joe.
Da bar pogledaš gdje je izlaz? Ovuda, Betty.
Sretno, Betty. Scenarij možeš završiti na putu u Arizonu.
Kada se ti i Artie vratite, ako ste ikada za plivanje...
...tu je i bazen.
Hvala ti, dragi. Hvala ti, Joe.
Joe.
Mogu li ući, Joe? Prestala sam plakati.
Opet sam dobro. Reci mi da nisi ljut.
Reci mi da je sve kao prije.
Joe.
Što to radiš, Joe?
- Što radiš? - Pakiram se.
- Napuštaš me? - Da, Norma.
Ne, nećeš. Max! Max!
Hvala za garderobu i ostale sitnice.
- Ostalo je u ladici. - To je tvoje.
Ponio bih sve, ali nije baš za novinarski stol u Datonu.
Ovo nije ništa. Možeš imati bilo što. Što želiš?
Novac?
To bi bilo kao da ga bacaš. Više ne obavljam taj posao.
Ne možeš otići. Max! Ne mogu živjeti bez tebe.
- Znaš da me nije strah smrti. - To je tvoja stvar.
Misliš da sam izmislila ono o pištolju? U redu!
Vidiš? Nisi mi vjerovao. Misliš da nemam hrabrosti?
- Da, ako je u pitanju dobra scena. - Nije ti stalo.
Stotinama tisuća ljudi će stati!
Ubit ćeš se za prazno kino. Publika je otišla prije puno godina.
- To je laž. Još uvijek me žele. - Ne.
- A DeMille? - Htio te poštediti.
- Studio je htio samo tvoj auto. - Što?
DeMille nije imao srca da ti kaže. Niko od nas nije.
To je laž. Žele me. Svaki dan dobivam pisma.
Reci joj, Max. Učini joj uslugu. Reci joj da neće biti filma.
Jedina pisma koja stižu su ona koja ti pišeš.
To nije istina. Max!
Madam je najveća zvijezda koja postoji.
Odnijet ću torbe gospodina Gillisa u auto.
Čuo si ga. Ja sam zvijezda.
Imaš 50 godina. Odrasti.
U tome nema ništa tragično, osim ako ne pokušavaš imati 25.
Najveća zvijezda od svih.
Doviđenja, Norma.
Zvijezdu nitko ne napušta. To te i čini zvijezdom.
Joe! Joe!
Joe!
Zvijezde ne stare, je li tako?
Pa, ovdje ste se vi pojavili.
Opet smo kod bazena. Bazen koji sam oduvijek želio.
Zora je, i do sada su me vjerojatno fotografirali tisuću puta.
Našli su neke vrtne kuke, i izvukli me,
vrlo nježno.
Zanimljivo kako ljudi postanu nježni s vama kada umrete.
Položili su me kao mladunče kita pogođeno harpunom.
Počeli su provjeravati kolika je šteta, za izvještaj.
Mjesto je vrvjelo od caja, reportera, susjeda, prolaznika.
Gužva, kao kada se otvori supermarket.
Čak su i tipovi sa filmskih žurnala dojurili.
Svi su se mogli lijepo zabavljati s onim što se dogodilo.
Bezdušni nikogovići. Što će učiniti Normi?
I ako se izvuče na sudu, zločin iz strasti, trenutna neuračunljivost,
naslovi u novinama će je dokrajčiti.
"Zaboravljena zvijezda-ubojica."
"Ostarjela glumica." "Jučerašnja zvijezda glamura."
Umjetnička kancelarija. Treba mi pomoćnik.
- Tko je na telefonu? - Ja! Miči se!
Ovo je važnije.
"Times", gradska redakcija? Hedda Hopper na telefonu.
Javljam se iz spavaće sobe Norme Desmond.
Ne brinite za sređivanje. Uzmite direktno. Spremni?
Dok se rađa dan iznad kuće smrti, Norma Desmond,
nekadašnja zvijezda, je u stanju potpunog mentalnog šoka.
Zid šutnje je okružuje
u budoaru njene kuće na Sunset bulevaru...
Da li je došIo do iznenadne svađe? Da li je prije bilo problema?
Otkud ovaj pištolj ovdje?
Taj tip, gdje ste ga sreli? Otkud se pojavio?
Da li ste prije dolazili na pomisao da ovo učinite?
Da li je u pitanju krađa? Uhvatili ste ga kako krade?
- Kamere su ovdje. - Recite im da odu.
Ovo nije vrijeme za kamere.
Gospođo Desmond, imate li nešto za reći?
Kamere? Što je, Max?
- Kamere su ovdje. - Da?
- Recite DeMilleu da stižem. - Što je ovo?
Tako će bar stići dolje.
Neka auto bude spreman. Dobro.
- Sve je spremno, madam. - Hvala, Max.
Ispričajte me, gospodo, ali moram se spremiti za svoju scenu.
- Što se događa? - Neka izjava?
Da li je priznala?
- Sve je spremno? - Skoro.
- Svjetla? - Sve je spremno.
Dobro, dečki, samo malo, čekajte!
Tišina!
Svjetla.
Spremni, Norma?
Što se događa u sceni? Gdje sam?
Ovo su stepenice palače.
O, da, da.
Na dnu iščekuju princezu.
Spremna sam.
Dobra. Kamere. Radnja!
Kamere su se ipak pokrenule.
Život, ponekad neobično milosrdan, se sažalio na Normu Desmond.
Progutao ju je san koga se očajnički držala.
Ne mogu nastaviti, presretna sam.
Gospodine DeMille, da li smijem reći par riječi? Hvala.
Želim reći koliko sam sretna što opet snimam za studio.
Ne znate koliko ste mi nedostajali. Nikada vas više neću napustiti.
Nakon "Salome" ćemo da snimamo još jedan film, i još jedan.
Vidite, ovo je moj život. Uvijek će biti. Ne postoji ništa drugo.
Samo ja i kamere,
i ti predivni ljudi, tamo u mraku.
U redu, gospodine DeMille, spremna sam za krupni plan.